Vesa Heikkinen on suomen kielen dosentti ja erityisasiantuntija Kotimaisten kielten keskuksessa sekä www.kotus.fi-sivuston päätoimittaja.
”Hön tai hen”
Nimimerkki pekka välieuroopasta haluaisi keskutelua suomen kolmannen persoonan pronominista. Miksi meillä on vain sukupuolineutraali hän? Alla nimimerkin ajatuksia aiheesta.
***
Mielestäni on erittäin usein työlästä saada selvää suomen kielen kirjoituksissa, novelleissa, romaaneissa tai missä vain ilmaantuvista hän-sanan tarkoittamista henkilöistä. Kaikkialla on vain hän, ja joskus saa tehdä salapoliisiduunia, ennen kuin tajuaa, kenestä on kyse.
Pahimmillaan asia on silloin, kun ei tiedä, onko kyseessä mies vai nainen. Suomen kielessähän on kai joskus aikoinaan unohdettu tämä erottelu. Pelkkä hän tekee lukemisen ja myös keskustelun usein salaperäiseksi ja epämääräiseksi.
Ehdotankin, että suomen kieleen ympätään toinen, naispuolista henkilöä tarkoittava pronomini. Ykkösehdotukseni on hön, siis hän ja hön. Pilkut sopisivat hyvin yhteen, ja muutenkin pari on ajatukseltaan sopiva.
Toinen mahdollisuus olisi hän ja hen. Ei sekään hullumpi vaihtoehto. Ehkäpä lukijoilla olisi vieläkin parempia ehdotuksia?
Tällä tavalla saisimme kielestämme tajuttavamman. Kaikkien suomea
vapaaehtoisesti opiskelevien uskoisin olevan ihastuksissaan tästä selvennyksestä.
Palaa otsikoihin | 30 puheenvuoroa
Sukupuolineutraali "hän" on suomen kielen hienoimpia piirteitä, jota on joskus jopa ehdotettu korvaamaan englannin pronomineja he ja she.
Tänään HS:n verkkouutisessa kerrotaan:
"Tukholman Södermalmiin perustetussa päiväkodissa vältetään sukupuoliin liittyviä stereotypioita viimeiseen asti. Sukupuolineutraalissa päiväkodissa henkilökunta ei käytä sanoja tyttö ja poika, vaan lapsia kutsutaan "ystäviksi". Ruotsin han- ja hon-pronominit on korvattu sukupuolineutraalilla sanalla "hen", jota ei virallisesti ole ruotsinkielessä."
http://www.hs.fi/ulkomaat/artikkeli/Sukupuolineutraali+tukholmalaistarha+ei+erottele+tytt%C3%B6j%C3%A4+ja+poikia/1135267232707
- nuori vai vanha (jos ko. henkilö on nuori lisätään sanaan u)
- valkoinen, musta vai jonkun muun värinen (musta, lisää e, muun värinen lisää o)
- kristitty, muslimi vai ateisti (muslimi, lisää y, ateisti, lisää å)
- työtön vai työläinen (jos henkilö on työtön, lisää a)
Tällöin voitaisiin yhdellä sanalla "hän" kertoa, että kyseessä on nuori valkoinen työssäkäyvä kristillinen mies tai sanalla "höuoyan", että kyseessä on vanha työtön musliminainen, jonka ihonväri on joku muu. Eipähän jäisi epäselväksi, että kehen kirjoituksessa tai keskustelussa viitataan.
Tuo lajittelu ei ole kaikenkattava, mutta valitettavasti vokaaleita on kovin rajallisesti. Yksi mahdollisuus olisi ottaa käyttöön kaikki mahdolliset hipsut kirjainten päälle.
Ainoa suurempi ongelma on, että noissa uusiosanoissa tulee ongelmia suomenkielen vokaaliharmonian kanssa, mutta ehkäpä ideaa jalostamalla voitaisiin keksiä ratkaisu tuohonkin ongelmaan.
Yksikön 3. persoonan pronominina ihmiseen viittamassa ”hän” on murteissa vanhastaan yleinen etenkin Varsinais-Suomessa (osittain), osassa Satakuntaa sekä Etelä- ja Kaakkois-Karjalassa. Myöskään Pohjois-Hämeessä, Keski-Pohjanmaalla ja Peräpohjolassa "hän" ei ole aivan harvinainen. Muualla käytetään ”hän”-pronominin sijasta pronominia ”se”.
”Onks muita tulijoita sano Parra faari ko hän kaivoom putos.” Vampula
Toiseksi huomauttaisin myös, että jos naisiin ja miehiin viitataan eri pronominilla, on joka kerta tiedettävä, puhuuko miehestä vai naisesta. Tämä ei aina ole helppoa, etenkään jos puheena on vieraan kulttuurin edustaja, jonka sukupuoli pitäisi päätellä itselle oudon nimen perusteella. Onpa suomalaisessakin etunimistössä nimiä, jotka ovat käytössä sekä naisilla että miehillä.
Erityisesti näin Pride-viikolla on vielä hyvä huomauttaa, että ympärillämme on yllättävän paljon ihmisiä, joita ei syystä tai toisesta ole aivan ilmiselvän helppo luokitella jompaankumpaan sukupuoleen – osapuilleen yhtä paljon kuin punatukkaisia. Ole siinä sitten kohtelias ystävällesi, jos joka kerran hänestä puhuessasi joudut arpomaan, kumpaan suuntaan olet häntä työntämässä. Minä ainakin käytän mieluummin tasa-arvoisesti hän- tai se-pronominia, tilanteen mukaan.
Ja jos peukku-nappulan klikkaaminen olisi tässä mahdollista: "klik" Dorikselle. Kuinka syvällä se normi istuukaan.
"Onko muita kieliä, joissa on sama ilmiö? Siis vain yksi ja sama pronomini "hän" tarkoittamaan sekä miestä että naista."
-- --
"Maailmassa on paljonkin suomen kaltaisia kieliä. Suomalais-ugrilaisissa (suomi, karjala, viro, saame, mordva, mari, unkari...) yksikön kolmannen persoonan persoonapronomineissa ei ole sukujakoa, kun taas indoeurooppalaisissa (ruotsi, englanti, ranska, saksa, venäjä, liettua, latvia...) on. Albaniassa on eri pronomini maskuliinille ja feminiinille, turkissa ei.
- - Torstin käsitys onkin, että miehet ja naiset erotellaan lähinnä indoeurooppalaisissa ja seemiläis-haamilaisissa eli afroaasialaisissa kielissä, joita puhutaan Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Niihin kuuluvat mm. arabia ja heprea. Maailmassa lieneekin paljon tässä suhteessa suomen kaltaisia kieliä."
Sikäli kyllä nämä sokeat kukot nokkaisevat jyvän, että kokeellisissa tutkimuksissa "hän" on tulkittu enemmän mieheen kuin naiseen viittaavaksi. Eikä siis liene vaikea arvata, ketkä erityisesti ovat tällä linjalla. Sopii myös katsoa tarkemmin, miten "hän" käännetään vieraiden kielten sanakirjoissa. Hallitsevan luokan ajatukset ovat hallitsevia ajatuksia.
Meillä Suomessa tasa-arvo on jo toteutunut, nähkääs.
Ja jos sukupuoli olisi niin tärkeä, eikös se pitäisi ilmaista selkeästi myös yksikön ensimmäisessä ja toisessa persoonassa.
J.Karjalaisen "Ankkurinappi" Sai aivan uusia merkityksiä, kun joku tokaisi, että höh, siinähän laulajaminä itkee yhden yön suhteen jälkeen meripoikarakastettunsa perään. Homojen hommaa siis.
Mutta ei se sitä biisiä yhtään huonommaksi tee, että se on monitulkintainen.
Kännipäissään suomalaiset miehetkin hoilaavat "aikuista naista". Ihan hirveän kuuloista, mutta jotenkin syvältä sielusta.
ymmärtäisin, ettei kysymys ole siitä, onko kyseessä oleva henkilö hetero, homo, sukupuolineutraali vaiko sukupuoleton, sehän on jokaisen henkilökohtainen asia, vaan että saisi asiakontextin selville ja ymmärtäminen, teksti, puhe tai vastaava olisi vaivattomampaa.
tähän tarkoitukseen ajateltu uusi pronomini soveltuisikin mielestäni erittäin hyvin, olkoonpa sitten hän,hön,hen tai hin ja tarkoittaneepa kumpaa sukupuolta tahansa.
Ja kummallakin on puolensa: olen joskus kääntänyt englanninkielistä tekstiä, jossa sanoja he ja she kierrettiin monimutkaisilla rakenteilla, kun piti yrittää viitata kumpaankin - suomennettuna oli helppo sanoa paljon lyhemmin.
Mutta eikös otettaisi kummankin järjestelmän hyvät puolet:
"hän" = sukupuolta ei tiedetä tai sitä ei haluta tai välitetä kertoa tai ainakaan korostaa
"hen" korostetaan että tekijä on nainen
"hön" korostetaan että tekijä on mies
Erityisesti tuo "siis siinä novellissa ei ollenkaan sanottu olikse mies vai nainen!!" on aina jäänyt kauhun aiheena erityisen hämäräksi. Ehkä henkilön sukupuolella ei ollut väliä? Ehkä hän oli nimenomaan sukupuoleton?
Ehkä minun pitäisi vain tyytyä jääväämään itseni tällaisista keskusteluista kun en ollenkaan ymmärrä, miksei "sukupuolineutraalius" olisi ihan hyvä normi, kun sukupuolen voi kuitenkin tarvittaessa täsmentää.
Ilmiöstä mm. Leena-Maija Rossi Journalismikritiikin vuosikirjassa 2010.
Jos jaksamme odottaa vaikka 500 vuotta, meillä on ehkä indefiniittinen pronomini "mies".
lukukerrat, ei siis blogimerkinnän lukukertojen todellista kokonaismäärää.
http://www.kielikukkanen.fi/2011/han_-_nainen_vai_mies_1111_4.html
Minulle toimittajat ovat kertoneet, että ingressissä pitäisi kertoa jotain olennaista. Ei esimerkiksi "Tutkimus tuo pronominista uutta tietoa", vaan mitä uutta.
Ja jos kielentutkijaksi esittäytyvä kirjoittaa suomen kielestä suomen kielellä mutta käyttää englannin kielen mukaisia lainausmerkkejä, niin otan jutun parodiana. Mutta voiko parodiaa enää kirjoittaakaan?
Toinen asia taas on, että Kielikukkasessa ollut Mila Engelbergin juttu ei todellakaan menetä voimaansa, vaikka lainausmerkit eivät ole suomen kielen oikeinkirjoituksen mukaiset. (Harmillistahan se on, mutta ei ymmärrystä haitaavaa.) Eivätkä kaikki suomen kielen tutkijat ole välimerkkien asiantuntijoita, vaikka tietävät murteista tai lakikielestä.
Kun jossain artikkelissa tuodaan tukalalla tavalla esiin suomen kielen seksismin ilmentymiä ja miesten ajattelun seksistisyyttä, on pakko äkkiä keksiä jostain muka-asiasta jotain mukasanottavaa. Löytyisikö vaikka ingressistä jotain, tai vaikka lainausmerkkien käytöstä? Tai u-kirjaimen käytöstä?
Uudessa ryntäät-keskustelussa lukija viittaa ryhmään "seksismisuodattimella sanoja tulkitsevat tosikot". Seksismisuodattimella taitavat tulkita sanoja ne, joiden mielestä hän-pronominin viittausalaan ei oikein voi kuulua naispuolista ihmistä; ks. Kielikukkanen 1.11.2011.
Jäämme siis odottamaan Lukijan selitystä siihen, miksi varsinkin miehet, nuoret ja vanhat, kuvittelevat hän-pronominin tarkoittavan enemmän miestä kuin naista. Vai meneekö liian tukalaksi?
Ainakin yksi esimerkki oli Linnan Pohjantähti-trilogiasta. Kun siinä yhteydessä tarvittiin "ihmistä", kyse oli tilapäisestä naisseurasta.
Jos joku muistaa lähteen, kertokoon.
Ihminen-sana tulkitaan kyllä herkemmin mieheen kuin naiseen viittaavaksi, tämäkin on ollut tutkimuksen tiedossa jo jonkin aikaa. Ei siis linjasta poikkeavaa, että hän-pronomini tulkitaan voittopuolisesti mieheksi.
(Olisi toki selvempää, jos kaikki esiintyisivät virallisella nimellään ja henkilötunnuksellaan. Mutta täällä kysytään nimimerkkiä, eikä järjestelmässä kai edes voi varata itselleen ikiomaa nimimerkkiä.)
Mutta asiaan. Maailmassa kirjoitetaan niin tolkuttoman paljon, ettei kaikkea ole mitenkään mahdollista edes silmäillä pintapuolisesti. Siksi on hyvä, jos voi hyvin nopeasti tunnistaa, mikä ainakin kannattaa jättää lukematta.
Jos esimerkiksi kirjoittaja ilmoitetaan englannin asiantuntijaksi mutta tekee karkeita kirjoitusvirheitä tavallisimmissakin sanoissa, juttu kannattaa ohittaa. Jos kirjoittaja ilmoitetaan biologiksi mutta hän sotkee ensimmäisessä lauseessa lajikkeen lajiin, sama juttu. Jos kirjoittaja ilmoitetaan tilastotieteilijäksi mutta hän kutsuu nettisivun tavanomaista avointa kyselyä gallupiksi, roskiin.
Vastaavasti jos suomen kielen asiantuntija tekee suomen kielestä suomen kielellä julkisuuteen kirjoittaessaan sellaisia karkeita kieli- tai kirjoitusvirheitä, joita ei olisi siedetty kansakoulussa edes alaluokilla, voimme huoleti siirtyä seuraavaan juttuun; niitä maailmassa riittää.
Jos tämä kovasti harmittaa, valita vaikka Jurvan kuntaan, jos se on vielä olemassa. Tässä maailmassa on kuitenkin niin, että asiantuntijan pitää hallita koko oma tieteenalansa _edes_ siinä määrin kuin kuuluu yleissivistykseen, ei vain omaa ehkä erikoistumisalaansa kuten Lötvölän Syrjäsenkylän murteen refleksiivit.
Hyvä nyrkkisääntö on myös se, että jos ingressiin ei ole nostettu mitään oikeaa asiaa, se johtuu yleensä siitä, että oikeaa asiaa ei ole. Oikea asia ei ole esimerkiksi se, että jossain on tutkittu jotain tai että päivällä ja yöllä saattaa joskus olla jotain eroa.
Joten ehdotan että aletaan palata se / so / son -pronominin käyttöön, kuten mordvian ja saamen kielissä vielä nykyäänkin on. Hän on ruossia, uskokaa pois.
Sitten haluan kohottaa tietoanne siinä, että ei pidä sanoa "sinä", vaan tinä, se on alkuperäinen muoto, jota oikiat suomalaiset yhä käyttävät, mm. isoni ja lukuisat sukulaiset ja ystävät.