Vesa Heikkinen on suomen kielen dosentti ja erityisasiantuntija Kotimaisten kielten keskuksessa sekä www.kotus.fi-sivuston päätoimittaja.
Epää, isänmaa
isänmaa valtio t. maa, johon ihminen tuntee kuuluvansa, synnyinmaa, kotimaa, oma maa. Isänmaamme Suomi. Taistella isänmaan puolesta. Vainaja kätkettiin isänmaan multiin. Isänmaan toivot nuorista, vars. ylioppilaista. (MOT Kielitoimiston sanakirja 2.0)
*
Toiset sanat ovat niin suuria, että ne eivät oikein mahdu suuhun, suureenkaan. Eivätkä varsinkaan suusta ulos.
Kun ne sinulle pakkosyötetään, ne pirulaiset jäävät päähän. Päässä ne pakottavat. Takovat. Täyttävät tyhjää tilaa. Pyrkivät ulos, ja lopulta livahtavatkin: yllättäin, tilaamatta. Jälkeiset ovat veriset.
Isoin mieleeni tuleva sana on isänmaa. Sa voitko kuvitella kookkaampaa.
No voinhan ma: epäisänmaa. Ei ollenkaan jebaa, vaan epää.
Epäisänmaa on tod.näk. äidinkielemme valtavin tuotos. Sillä saa lyödä kuin vierasta sikaa. Sillä saa itkettää.
Sillä saa rakentaa olevaa olemattomasta. Kun sen kuulet, juokse. Liikumme tummilla alkukantaisilla vesillä.
Palaa otsikoihin | 7 puheenvuoroa
Olevaa olemattomastapa hyvinkin!
Muuten olen sitä mieltä, että koska parlamenttia (jossa adjektiivia "epäisänmaallinen", siis isänmaan vastainen, hiljattain käytettiin) ei olisi ilman puhetta, siis sanoja, niin se, joka parlamentaariseen leikkiin ryhtyy, kestäköön sanat ja leikin. Jos joku turvautuu retorisiin keinoihin, jotka eivät kuulijaa miellytä, turvautukoon kuulijakin sanoihin. Itkeminen, myös lehteriltä käsin, on epäurheilijamaista!
Niin, eikö isänmaalla voi olla vastakohtaa, edes ajatuksissa...?
- Onko Suomi sinun isänmaasi?
- Kaikkea muuta! Se on epäisänmaani!
Hauska yhteensattuma muuten, että Jari Tervo puhui epäisänmaasta lauantaina Uutisvuodossa.
Sille, kuten muillekin sanoille, voi tietenkin aina luoda myös huumorimielessä vastakohdan etuliitteellä "epä-". Yksi vanhimmista kielellä leikittelyn keinoista!
Kai se sitten joidenkin mielestä voi olla epäjebaa ja itkettävää.